TIDIGARE...
Du sålde en kvinna från Batiatus.
Hennes dominas märke på skuldran. Var är hon?
Vi kommer att hitta henne, broder. Och döda alla som hindrat er att träffas.
Romarna ska blöda för att de såg oss som hundar.
Spartacus är vår gemensamma fiende.
Mannen brukar slinka ur ditt grepp. Varför är du säker på att vinna nu?
- För att gudarna vill det. - Må gudarna välsigna dig.
Det finns bara ett ställe för ett djur utan heder...
- Du. - Jag kommer med en gåva...
...som hjälper er på väg mot Spartacus undergång.
Översättare: SSG - SweSUB Group © Incubator, Simontax och FRiEND
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Knip, gnällspik!
Lugna dig!
Kom du till gruvan så här. Genom att inte lyda order?!
Befria er!
Klok strategi. Dödar honom när han minst anar det.
- En bra start på dagen. - Jag vill att den fortsätter så...
Jag söker en kvinna som heter Naevia.
Hon förvisades från Batiatushuset före dess undergång.
Batiatus? Är du Spartacus?!
Jag är Crixus. Spartacus är dåren som står bredvid mig.
Kvinnan han söker är oerhört vacker. Hon bär sin dominas märke på skuldran.
- Svärdet blir visst lättare med tiden. - Det är tungt att beröva nån livet.
Fast ingen romersk skit. Håll dig i närheten.
Jag hjälper till att bära bördan tills vi kan...
Flickan... Naevia... Jag känner till hennes öde.
- Berätta då. - Skona en häst och mitt liv.
- Tala! - Vi kommer att hitta henne.
Nåt som du sagt många gånger men som ignoreras av gudarna.
- Mannen pratade om din kvinna. - Vad sa han?
- Ut med språket! - Död...
Naevia är död.
Jag kan inte tro att hon är död.
Gudarna vänder ryggen igen från dem som är mest värdiga en välsignelse.
Jag tycker inte om honom. Ändå är det svårt att se honom så här.
- Hur dog hon? - Naevia for till Lucania...
...precis det Batiatus önskade.
- Dog hon i gruvorna? - Hon dog av felbehandlade skador.
Skönt för henne att slippa ett sånt öde.
Skönt för henne...
- Han är stum. - Ger du mig detta för att få min gunst?
En blödande staty?
Oenomaus ser sig som en ärans man. Av smärta förråder han inte sina bröder.
Ger du mig honom i mina händer...
Tror inte att jag glömt vad dina händer är kapabla till, slav.
Eller hur de hjälpte Batiatus att tjudra mig till det här huset.
Jag gjorde som dominus beordrade, utan tanke på att vägra.
Som jag troget tjänar dig nu genom att se till att Spartacus dör.
Du pratar om lojalitet. Batiatus märke får mig att ifrågasätta den.
Ett ärr på armen. Som alltid kommer att håna nobla avsikter.
Bevisa dem...
...för att se om vi har användning för dig.
Din vilja - mina händer.
Ha tålamod. Gudarna gav oss inte Oenomaus för att han skulle tiga.
Mitt tvivel rör inte bara gudarna utan också deras budbärare.
Här är vår man.
- Artigt att kännas vid vår närvaro. - Jag visste inte att ni kommit.
Det är mitt fel. Upptagen av både glad återförening med far-
-och Varinius skvaller om Rom. - Är det här gladiatorägarens hustru?
- Henne de viskar om på gatorna? - Lucretia.
Att finna dig vid liv är en välsignelse från Olympen.
- Jag är bara dess enkla instrument. - Nu är du alltför blygsam.
Jupiter själv måste ha insett ditt värde i en sån hemsk massaker.
- Varinius ska presentera spel. - Två veckor av blod och sport!
Så staden inte behöver tänka på Spartacus, ännu okuvad.
Det kommer att bli en härlig syn...
...med tanke på att dina män ska vara med i öppningsceremonin.
Synen av dem och Lucretia på hedersläktaren-
-ska hjälpa till att lugna medborgarna. - En ära jag gärna skulle tillmötesgå...
...om de inte var upptagna i söder.
Har de kommit närmare sitt mål? Eller slingrar sig Spartacus undan dem-
-som jag hörde att han gjorde på torget?
Seppius män kanske kan ställa upp. Alla vet att du föredrar dem.
Seppius män bär inte Roms sigill som dina gör.
Ge Varinius vin och visa honom den fantastiska utsikten över staden.
- Jag har inget att invända. - Kom då. Jag ska ta hand om dig.
Varinius beundras i senaten. Så tänk över vad du säger!
- Är jag inte hans jämlike? - Bara i titeln.
De ser dig som ett inkompetent barn som inte kan torka sig i arslet.
Så att visa respekt för en med-pretor vore bra om de inte ska tvivla på dig.
Inte bara i senaten.
Capua ligger åt norr. Vår nuvarande position är här.
- I öster, Vesuvius. - Bra att slå läger.
Inom räckhåll för Pompeji i söder.
Eller Neapel i nordväst.
Fångskeppen spyr ut män där att säljas som slavar. Som jag och min bror.
Jag fördes över Adriatiska havet. Neapel känner jag knappt till.
- Kommer stridande män till kusterna? - Fångade i utländska krig.
Redan Roms fiender som vi lätt rekryterar.
Bra tänkt. Jag ska tala med Crixus.
- För vilket ändamål? - Han svarar för gallerna.
De är hälften så många och vi behöver män för en attack mot Neapel.
Han behöver tänka på nåt annat än sin sårade själ.
Hur överlevde du?
När din kvinna togs ifrån dig för evigt?
Mannen jag var gjorde inte det.
Jag är gjord av ben och kött...
-...utan ett hjärtas slag. - Vi ska fylla dig...
...med romarnas blod.
Ett hav av det skulle inte kunna skölja bort det jag har gjort.
- Vad du har gjort? - Jag jagade Naevias ömhet...
...utan att bry mig om ifall jag blev upptäckt.
Vad Lucretia skulle göra om...
...sveket blev känt.
Naevia är borta från den här världen på grund av mina själviska önskningar.
Vi väljer inte kärlek. Den fångar var man som den behagar.
Och den fäster sig tills det inte finns nåt kvar.
En tom hand kan fortfarande bli en knytnäve.
Hur många fler fångar finns det som Naevia?
Utan hopp eller kärlek...? Tillsammans kan vi befria dem...
Jag vet vad du tycker om saken.
Låt mig vara.
Hon var en glädjestrålande själ.
Ändå dog hon som en slav.
Ett öde hon delar med min fru.
Jag vill inte se fler som de dö...
...på grund av att män som kunnat göra skillnad bara tittade på.
Han har gett upp.
Alla har vi gjort uppoffringar. Crixus gör sin nu.
Jag ska tala med honom...
Det skulle bara bli värre. Om han visste sanningen...
Jag vill inte att du eller andra dör i ett gagnlöst försök.
Kom. Vi måste planera inför Neapel.
Den tomma blicken.
Jag har sett den förr. När du var i Hålorna och inväntade döden.
Eller längtade du efter den?
Var det därför du sökte ett ställe tomt på dyrbar ära?
En tanke drar den mäktiga Oenomaus ner i underjordens djup.
Ditt förräderi mot huset som räddade dig från helveteskval där?
Ett brödraskap som förvandlade dig till en mördare?
Eller att Ashur överlevde ditt försök att ta hans liv?
Inget som är av vikt.
Låt oss glömma det förflutna och blicka mot en mindre...
...trätgirig framtid.
Nej...! Du måste be om det.
Du måste börja prata.
Är du törstig? Längtar du efter dödens befrielse?
Ut med språket och jag ska dämpa din törst.
Berätta var Spartacus och hans män är.
De har spottat på allt du tror på. Du är inte skyldig dem nåt!
Tala, din jävla fitta!
Nåväl... Var tyst då.
Håll dig vid liv och i smärta. Dag efter dag...
...med bara Ashur som tröst.
Som du en gång tröstade mig här.
Du borde varnat mig för deras ankomst.
Jag blev tagen av stunden. De väntade bara en kort stund.
Länge nog för din far att lägga snaran om halsen på mig.
- Allt glöms när du visar dina män. - Å, att hedra en driftkucku till man.
Gå.
För att hedra ditt barn.
Med en far som kommer att stiga i senaten.
Jag brydde mig inte om Varinius hand på dig.
Inte jag heller.
Men hans beröring kommer aldrig att nå våtare trakter...
- Viktiga ärenden distraherar mig. - Ärende?
Du vet vad jag menar. Jag måste rådgöra med Marcus-
-om mina truppers tillbakadragande från södern.
Vi får inte gräla!
Vesuvius kommer väl till pass.
Agron vill befria kämpar från Neapel, nära dess sluttningar.
- Agron kan suga piss från min kuk! - För liten dryck för en man.
Vesuvius hjälper oss. I dess skugga kan vi slå mot Neapels hamnar.
Skepp fyllda av krigare tagna av romarna som många av oss en gång.
Låt oss höra Crixus!
Och vad skulle han säga?
Vilka ord skulle spela roll?
De ord jag själv uttalat?
Hoppets ord och löfte om bättre dagar?
Strupen får inte längre fram så tomt oväsen. Den kvävs av förlust.
En smärta välbekant för många av oss.
Spartacus förlorade sin hustru. Ändå brinner hans eld fortfarande.
Agron, en bror. Ändå brinner hans eld ännu.
Vi har alla förlorat. Vi har alla sett dem vi hållit som vän...
...familj...
...käresta...falla för romarna.
Ändå brinner vår eld.
Och tillsammans ska vi tända ett inferno.
Jag går mot Vesuvius med Spartacus.
Du ska tala.
I din sista stund, när du ber om att livet ska upphöra-
-ska du berätta var Spartacus och...
Din jävla fitta!
Jag ska slita orden från din jävla mun!
Ashur!
Oenomaus får inte dö förrän profetian uppfyllts.
- Be då himlen röra hans läppar. - Tig själv så att inget undslipper dig.
Jag skulle aldrig ha återvänt hit. Det ser mörkare ut nu.
- Be gudarna lysa upp. - Gudarna?
Var det Jupiter som fann dig nära döden?
Eller Venus som sydde ihop ditt sargade moderliv.
Var det Mars som födde och klädde dig? Gav Apollon dig Oenomaus? Nej!
- Det var Ashur! Lägst bland dödliga! - Du tjänar bara gudarnas vilja.
- Jag tjänade dig. - Och jag dem.
Då fruktar jag att vi båda övergivits.
Mannen talar inte.
Utan hans ord blir din profetia tom. Då förlorar du de fromma.
- Även de döda kan ge röst åt passion. - Mannen är tom på så världslig synd.
Fyll honom då. Med minnen från det förflutna.
En hemlighet är begravd mellan dessa väggar.
Du får se den stiga ur jorden och kroppen beredd till handling.
Timmen börjar bli sen och vår bädd är kall.
Lägg dig då. Jag kommer snart.
Det gör en galen att alltid vänta på dig. Långt från din sida.
Det är inte den säkraste platsen. Som många fått veta.
Jag är inte det förflutna.
Jag står hos dig nu mer värd än en smekning-
-och tillfredsställande av dina behov.
Jag skulle stå bredvid dig med kniv i hand, doppad i romerskt blod.
Jag ska inte vara hjälplös som Naevia och låta livet sakta gå mot döden.
Vi går alla mot ett sånt slut. Bara längden på resan är olika.
Låt oss då möta det tillsammans. Och visa att inte alla går stilla.
Tänker du trolla bort hela gården i den säcken?
Vi vet inte vad Vesuvius medför, Chadara. Agron vill ha oss välförsedda.
- Agron, ja. Han är väl en typ? - Jag antar det.
Du antar? Tror du inte jag märkt hur du ser på honom.
Hur ni krupit ihop i intimt samtal.
- Du tar fel på det vi pratar om. - Men inte hur du rodnar i hans närvaro.
Du skulle må väl av att följa din åtrå. Det skulle jag om han gillade mig.
- Jag trodde du fallit för Rhaskos? - Rhaskos är djurisk men har vassa klor-
-som ger skydd och ställning.
Spartacus högaktar Agron.
Jag avundas dig hans uppmärksamhet.
Vi kan nå Vesuvius i skymningen om vi använder slavvagnen.
Då tvingas vi ta vägen. Skogen gömmer oss bättre.
- Och sakta framfart. - Accepteras om vi når berget levande.
- Crixus. - Jag gillade inte din träning.
- Vet du varför? - Jag försökte döda Spartacus?
Som jag, mer än en gång.
Jag litade inte på dig, för att du är syrier.
Jag har haft otur med en av ditt folk.
- Liksom min kvinna, Naevia. - Förlåt.
Han gav henne mycket smärta. Men hon hade inte skyllt hans gärning på dig.
Sådant var hennes hjärta, vilket jag skall ära i både tanke och handling.
- Jag måste berätta nåt... - Rom ser oss som envisa flugor.
- Efter Neapel får de känna stinget... - Agron!
- Ta din man! - Helvete!
- Jag ska döda dig! - Är du från vettet?!
Återvunnit hjärtat. Naevia lever.
- Hur fick du veta det? - Pojken, Nasir.
Slavhandlaren sade inget om Naevias död, men om hennes lidande i gruvorna.
- Samma öde. - Varför ljuga när ett liv står på spel?
Men våra liv då?
Men våra liv då?!
Crixus tänker bara på Naevia.
Han kunde få oss alla dödade i dåraktigt anfall på gruvorna.
Jag gjorde det nödvändiga, Spartacus. Det måste du inse.
En lögn för allas bästa.
En du aldrig skulle ha yttrat om det varit din bror Duro i stället.
Om ett enda liv är utan värde så har inga nåt värde.
Jag går med Crixus... och befriar Naevia från slaveri.
Jag dör inte för det här!
Jag går mot Vesuvius.
De som vill leva...
...gå med mig.
Han kommer tillbaka till oss.
Jag har vakat hela natten rädd för att i ett utbrott...
...ha sänt dig till dödsriket.
Det gläder mig att du fortfarande är här.
Fortfarande inte ett ord?
Då så, spara rösten.
Jag vill njuta av min egen ljuva smekning. Så mycket att tala om.
År av hemligheter i det här huset, i själva knotorna som bär upp det.
Lägg örat vid en bjälke och förundras över det förflutnas viskningar.
Här upptäckte jag först Crixus, upptänd av dödsdömd kärlek till Naevia.
Deras dominus upphöjde mig för att ha dödat magistrat Calavius-
-och skyllt dådet på Solonius.
Längre in, där Gannicus tog din hustru som underhållning åt ädle Varus.
Lögner.
Stenen brister till slut... för att försvara en jävla hora.
Var du verkligen så blind? De dröjande blickar de utväxlade.
Den subtila förändringen hos din bror?
Du vet inget om brödraskap.
Inte heller Gannicus. Har du aldrig undrat hur din hustru-
-kom att läppja på förgiftat vin som var menat för Batiatus?
Hon brukade väl aldrig stjäla eller dricka ensam?
Minns du den kvällen? Gannicus skulle säljas på morgonen.
Du skickades till staden.
Din hustru som slank in i Gannicus cell.
En sista dryck. Ett...sista...knull.
Ni är alla likadana. Spartacus, Crixus. Den ädle Oenomaus.
Alla går under för att kvinnor plöjs med andra mäns kukar.
Rannsaka dig själv och inse sanningen.
Det var en gåva åt Titus.
Hur kom det över hennes läppar? Hon var ingen tjuv.
Din hustru bedrog dig. Din bror. Alla du trodde älskade dig.
- Vad vet en orm om kärlek? - Att dess bett ofta är ödesdigert.
Din hustru föll för dess gift, liksom förrädaren Spartacus slyna.
Även den mäktige gallern såg sitt hjärta förtvina när Naevia plockades-
-för alltid ur hans grepp. - De hittar henne...
...och en dag kommer de att döda dig.
Hitta...henne?
Därför har de gått söderut...
Spartacus är inte den som eggar dem.
- Crixus? - Gallern som anföll mig.
Kärlek till dominas kroppsslav, Naevia.
Du lovade att hitta Spartacus.
Men kommer med sagor om fladdrande hjärtan i stället.
Hon fördes härifrån. Jag känner Crixus, han vilar inte förrän...
- Sätt en rejäl belöning på honom. - Vänta, vänta!
Skulle du vända dig ifrån gudarna, och deras vägledning?
Även om det här ociviliserade redskapet utspyr sanning, bevisar det inte mer än-
-en fjäder i brisen.
Ändå vet jag lugna vindar...
...där mörka fjädrar lade sig till vila vid stormens slut.
- Dö inte din primitiva jävel. - Sörjer du i så fall?
- Tills jag hittar nåt bättre. - Slyna.
Ska vi anfalla nakna, med våra kukar som vapen?
Du skulle klara dig ändå.
Försvinn ur min åsyn.
- Gå. - Ni hittar oss i Vesuvius.
- Om ni överlever. - Be för att jag inte gör det.
Jag följde med min dominus till gruvorna en gång. Jag kanske kan vara till hjälp.
Det vore bra.
Jävla syrier.
Vagnen är klar.
Spartacus...
Spara orden tills Naevia är i din famn.
Det är vad jag vill. Eller förgås i försöket.
Rör på er, era jävla hundar!
Visa inte märket.
Vi skulle tappa fördelen av att bli tagna som vanliga slavar.
En spricka i Liscus skalle skulle förstärka illusionen.
Tala tystare.
Fortsätt gå, fitta.
Betalar jag för att de ska sitta? Få ner dem från vagnen.
Ut!
- Skynda på! - Är det lasten från Ferox?
Två dagar för sent!
- Ursäkta, jag... - Dig känner jag inte. Var är Ferox?
Död. Vi råkade på Spartacus och hans män.
Orsaken till förseningen och Ferox död.
Jag har önskat hans död i många år. Ändå jävlas han med mig från dödsriket.
Ordna nu till den här skiten, med föga hopp om att återfå balans.
- Ja, återigen, ursäkta... - Ska jag presentera mig själv nu?
Ja!
Ett speciellt erbjudande, för att kompensera för era problem...?
Vänta här. Ruttna fittor går inte att sälja.
Vilken illgärning dömer en sån skönhet till gruvorna?
Säg nåt, eller också tystar min kuk dig.
Jag blev kär.
Ingen fara med det här...
Nu ska du säga nåt. Eller hitta din kuk på golvet.
En kvinna från huset Batiatus fördes hit. Vacker och ung.
Nån som en fet skit som du skulle ha märkt.
- Tala! - Jag känner inte till nån sån kvinna.
Leta i ditt jävla minne. Hon var mörkhyad.
Med Batiatus hustrus märke på skuldran.
Jag minns en som du just beskrev.
- Lever hon fortfarande? - Det tror jag.
- Var är hon? - Gräver i den östra ådern.
Det finns en karta...
Visa mig! Sakta.
Mira har varit borta för länge.
Du!
- Var kommer du ifrån? - Sicilien.
I tunneln där den delar sig. Här...
Jag har sett dig förut...
...nånstans...
På Arenan...
Nycklar, snabbt.
Mira!
- Det är romarblod. - Kände han till henne?
- Lever Naevia? - Ja, det gör hon.
Mannus. Plenus. Ta deras kläder.
- Säg till om nån vet att vi är här. - In i gruvorna. Snabbt.
Kom broder. Låt oss återuppliva ditt hjärta.
Sätt fart... Rör på er!
Du måste prova de här. De är gudomliga.
- Jag tror min mage vände sig precis. - Jag avundas dig inte.
Illamående varje morgon. Sväller nåt fruktansvärt.
Men brösten är till fördel, antar jag.
Att känna ett barn växa inom sig...
- Det finns ingen större välsignelse. - Varför inte bli nåt annat än husfru?
Fresta män tills de är helt sålda och längtar efter minsta beröring?
Äktenskapets band kräver resultat.
Jag antar att det inte är för gräsligt. Om han var snygg och rik.
Och inte tänkte på nåt annat än att ta på mig.
Lust, som allt annat, bleknar med åren.
- Solen står högt. - Vi sätter oss och låter dagen börja.
Varinius säger att dina män ska visas upp.
Dina hade fått förfrågan, om de var riktiga soldater.
Jag ser fram emot att få se en riktig romersk formation.
Det blir en trevlig syn för folket...
...medan mina män för Spartacus inför rättvisan.
Ja.
- Vet dina soldater om sin uppgift? - Ja, det vet de.
Publiken är din, Varinius.
Goda medborgare av Capua!
Jag presenterar de här spelen för att hedra Roms älskade syster!
Med budskapet att hennes själ aldrig ska kuvas-
-av dem som vill skada henne.
Era hurrarop de kommande dagarna blir till lindring för sårat hjärta.
Ett sår som många delar i den här fina staden-
-vållat av Spartacus förräderi och hans mordiska hord.
Jag ber nu Roms söner att marschera med åska i varje steg de tar!
Att förlust och sorg skall bana väg för triumf och glädje!
- Var är dina jävla män? - De har sin uppgift, som jag lovade.
Stäng av vägen.
Du!
Vi beordrades hit av Pretor Gaius Claudius Glaber.
- Några försök att ta sig in i gruvorna? - Nej, det är säkert.
Meddela Capua.
Jag lämnar korkade ärenden och gör en koll på landsbygden.
Ta honom!
Jag känner de här männen! Gladiatorer från Batiatus!
Spartacus är här.
- Vilken väg tar vi? - Båda borde leda oss till henne.
- Den här vägen är kortast. - Jag skulle satsa på det motsatta.
Ta den längre vägen. Gå tyst.
Invånare i Capua!
Nobla Varinius!
Jag ber om ursäkt. Jag vill inte dämpa glädjen-
-med att inte visa den utan vill i stället öka den!
Med vetskapen att mina soldater har försetts med högre mål-
-av självaste gudarna!
Just nu, närmar de sig Spartacus!
Och vid dagens slut, ska han än en gång knäfalla...
...inför Roms ära!
- Rom! - Rom! Rom!
- Vi måste befria dem. - De är för många.
Vi skulle bli upptäckta.
Överlev.
Jag kommer att återvända.
Naevia?
Naevia!
- Skulle hon vara här? - Om han talade sanning.
Crixus! Det finns en här med sin dominas märke på ryggen!
Naevia...?
Nej...
Du är i trygghet...
Du är trygg nu. Jag är här...
Jag är här.
Crixus?
Förlåt mig...
Förlåt mig för vad jag har gjort.
Spartacus! Det kommer nån...
- Iväg! - De är här nere!
Ashur!
- Ashur! - Sätt fart!
Stick!
Här!
Vänta! Det finns en utgång som mynnar på andra sidan gruvan.
Vilken väg ska vi ta? Snabbt!
Den här vägen.
Hon leder oss i döden!
Andas, och återta riktningen.
Vi missade en sväng. Den tar oss till vattnet.
Här!
Sätt fart!
Vänta!
Kom nu!
Jag uppehåller dem. - Så att du slipper undan.
Ni två, därnere!
Få Naevia i säkerhet.
Crixus!
Få det gjort, broder!
Spartacus!
Dra åt helvete! Dra åt helvete, era jävlar!
Döda, döda, döda...!
Crixus!
Översättare: SSG - SweSUB Group © Incubator, Simontax och FRiEND
www.SweSUB.nu - För bättre texter